Omule, ai peste 40 de ani?
Când te scoli dimineața, te simți obosit și dărâmat?
Ai acel sentiment de nepăsare?
 Jefferies.  Felicitări, Jeff.
 Pentru ce?  Pentru că ai scăpat de ghips.
 Cine ți-a spus că am scăpat de el?
 Azi e miercuri.
Șapte săptămâni din ziua când ți-ai rupt piciorul. Da sau nu?
 Gunnison, cum ai reușit să ajungi un așa de mare editor
cu o așa de slabă memorie?
 Economie, sârguință și muncă grea...
și surprinderea editorului cu secretara sa.
Am greșit ziua?  Nu.
Nu, ai greșit săptămâna.
Miercurea viitoare ies din aceast... cocon de ghips.
 Asta-i destul de rău, Jeff. Bine, bănuiesc că nu pot fi norocos în fiecare zi.
Uită că am sunat.
 Mda, sigur îmi pare rău pentru tine, Gunnison.
Trebuie să-ți fie greu gândindu-te la mine purtând acest ghips încă o săptămână.
 Această săptămână o să mă coste pe mine cel mai bun fotograf,
și pe tine o treabă mare.
 Unde?
 Nu mai are sens nici măcar să discutăm despre asta.
 Oh, haide, haide. Unde?
 Kashmir. Am luat o chestie secretă de la șeful de birou în dimineața asta.
Locul ăsta-i cam în ceață.
 Ce ți-am spus? Nu ți-am spus că-i următorul loc de supravegheat?
 Ba da.  Când plec? O oră?
 Cu ghipsul ăla pe tine? Tu nu.  Nu mai fi așa de serios.
Pot să fac poze dintr-un jeep sau de pe un bivol, dacă trebuie.
 Ești prea valoros revistei, nu ne permitem să riscăm.
Il trimit pe Morgan sau Lambert.  Morgan sau Lambert.
Asta-i bine.
Mă las omorât de jumătate pentru tine,
și tu mă răsplătești furându-mi joburile.
 Nu ți-am cerut să stai în mijlocul unei piste de curse.
 Ai cerut ceva cu totul diferit. Ai primit.
 Și tu.
La revedere, Jeff.  Hei, așteaptă un minut, Gunnison.
Trebuie să mă scoți de aici.
Șase săptămâni stând într-un apartament cu două camere
și nimic de făcut decât să mă uit pe fereastră la vecini.
 Adio, Jeff.  Nu, Gunnison, eu...
Dacă nu mă tragi afară din mlaștina asta de plictiseală,
voi face ceva extrem.
 Ca și ce?  Ca și ce? Mă voi însura.
Și atunci nu voi fi niciodată în stare să mai plec undeva.
 E cam vremea să te însori,
înainte să te transformi într-un bătrân singuratic și amărât.
 Mda, poți să-ți imaginezi?
Grăbindu-mă spre casă într-un apartament fierbinte,
să ascult mașina de spălat rufe și mașina de spălat vase,
și mașina de gunoi și nevasta cicălitoare.
 Jeff, nevestele nu mai cicălesc, ele discută.
 Chiar așa? Chiar așa?
Poate în cartierele bogate ele discută.
În cartierul meu, ele încă cicălesc.
 Bine, tu știi mai bine. Te sun mai târziu.
 Bine, să ai ceva vești data viitorare, eh?
 Bună dimineața. Am spus, Bună dimineața!
 Oh, bună dimineața.
 Ascultă, nu aș săpa așa de adânc, în locul tău.
Le dai prea multă apă.
 De ce nu taci?
 Bine!
Ei poftim.
 Sentința Statului New York pentru unul care trage cu ochiul,
este de șase luni de lucru în azil.
 Oh, bună, drăguțo.
 Și n-au ferestre la azil.
 În vremurile de demult, obișnuiau să-ți scoată ochii cu un vătrai înroșit.
Vreunul din bikinii ăia șocanți pe care-i privești mereu
merită un vătrai înroșit?
 Oh, dragă.
Am devenit o rasă de trăgători cu ochiul.
Ce ar trebui să facă oamenii este să iasă afară din casele lor
și să caute o schimbare.
Da, domnule. Ce zici de bucățica asta de filozofie?
 "Reader's Digest", Aprilie 1939.
 Ei bine, citez doar din cei mai buni.
 Nu trebuie să-mi iei temperatura în dimineața asta.
 Liniște. Vezi dacă poți să bați 100. (37,7°C)
Știi, ar fi trebuit să fiu o țigancă care citește viitorul
în loc de soră medicală a unei companii de asigurări.
Am nas pentru necaz. Pot să-l miros de la zece mile.
Ai auzit de căderea bursei din '29? Am prevestit asta.
 Dar cum ai făcut asta, Stella?
 Oh, simplu. Îl îngrijeam pe un director de la General Motors.
Suferea de rinichi, ziceau ei. De nervi, ziceam eu.
Apoi m-am întrebat,
din ce cauză ar fi General Motors nervos?
Supraproducție, am zis. Colaps.
Cînd General Motors trebuie să meargă de zece ori pe zi la baie,
întreaga țară este pe punctul să se ducă.
 Știi, Stella, în economie, o durere de rinichi
nu are nici o legătură cu stocul pieței.
Chiar niciuna.  A căzut, nu-i așa?
Pot să miros necaz chiar aici în acest apartament.
Întâi ți-ai accidentat piciorul,
apoi te uiți pe fereastră,
vezi lucruri pe care nu ar trebui să le vezi.
Necaz.
Parcă te văd în tribunal
înconjurat de o grămadă de avocați în costume la două rânduri.
Pledezi.
Zici, domnule judecător, a fost doar un pic de distracție inocentă.
Îmi iubesc vecinii, ca un tată.
Și judecătorul zice: Ei bine, felicitări.
Tocmai te-ai făcut cu trei ani în Dannamora.
 Chiar acum, aș saluta necazul.
 Ai o deficiență hormonală.
 Cum poți să spui doar dintr-un termometru?
 Aceste frumuseți de baie pe care le-ai tot urmărit
nu ți-au crescut temperatura cu un grad într-o lună.
 Gata.
Încă o săptămână.
Cred că ai dreptate.
Cred că va fi necaz pe aici.
 Știam eu.
 Ooh. Încălzești vreodată chestia aia?
 Îți îmbunătățește circulația.
Ce fel de necaz?  Lisa Fremont.
 Glumești? E o femeie frumoasă, tânără,
și tu ești un bărbat acceptabil de tânăr și sănătos.
 Ea se așteaptă să mă căsătoresc cu ea.  Așa e normal.
 Eu nu vreau.  Asta-i anormal.
 Nu sunt chiar pregătit pentru căsătorie.
 Fiecare bărbat este pregătit pentru căsătorie când apare fata potrivită.
Lisa Fremont este fata potrivită pentru oricare bărbat cu jumătate de creier
care poate ține un ochi deschis.
 Ea e în regulă.
 Ce-ai făcut, v-ați certat?  Nu.
 Tatăl și-a încărcat pușca?  Poftim?
Te rog, Stella.  S-a mai întâmplat, să știi.
Câteva dintre cele mai fericite căsătorii din lume
au început sub amenințarea armei, după cum știi.
 Nu, ea nu e fata potrivită pentru mine.  Mda, e doar perfectă.
 E prea perfectă. E prea talentată.
E prea frumoasă. E prea sofisticată.
E prea de toate, înafară de ce vreau eu.
 Ceea ce vrei poate fi discutat?
 Poftim? E foarte simplu, Stella.
Ea aparține acelei atmosfere rarefiate din Park Avenue, știi tu,
Restaurante scumpe și cocteiluri literare.
 Oamenii simțiți aparțin de locul unde sunt puși.
 Poți să ți-o imaginezi vagabondând în jurul lumii cu un fotograf leneș
care n-are niciodată în cont mai mult de salariul săptămânal?
Dacă ar fi fost doar obișnuită.
 Nu te vei căsători niciodată?
 Mă voi căsători probabil într-una din zilele astea,
dar când o voi face, va fi cu cineva care vede viața
nu doar ca o rochie nouă și o cină cu homari
și ultimul scandal.
Am nevoie de o femeie dispusă să... stai așa.
dispusă să meargă oriunde și să facă orice și să-i placă.
Așa că cel mai corect lucru pentru mine ar fi să opresc toată această treabă.
Să o las să-și găsească pe altineva.
 Mda, te și aud.
Ieși din viața mea, femeie minunată și perfectă.
Uite, Dl. Jefferies, nu sunt o femeie cu școală,
dar pot să-ți spun un lucru.
Când un bărbat și o femeie se văd și se plac unul pe altul,
se cuvine să fie împreună, uite-așa,
ca două taxiuri pe Broadway
și nu să stea să se analizeze unul pe celălalt
ca două specimene în borcane.
 Este un mod inteligent de a vedea căsătoria.
 Inteligența.
Nimic nu a adus atâta necaz omenirii ca inteligența.
Căsătoria modernă.
 Nu, am progresat emoțional.  Aiurea.
Pe vremuri vedeai pe cineva, te aprindeai, te căsătoreai.
Acum, citești o grămadă de cărți,
te îngrădești cu multe cuvinte pompoase, te psihoanalizezi unul pe celălalt,
până când nu mai ști care-i diferența
între o petrecere cu îmbrățișări și un examen în administrație.
 Oamenii au diferite nivele emoționale...
 Când m-am căsătorit cu Myles, eram doi neadaptați și nepotriviți.
Suntem încă neadaptați și am iubit fiecare acest moment.
 Ei, asta-i bine, Stella.
Acum, vrei să-mi faci un sandwich, te rog?
 Da, voi face. Și voi împrăștia și puțin bun simț peste pâine.
Lisa este îndrăgostită de tine până peste cap.
Am un sfat pentru tine: căsătoreștete cu ea.
 Te plătește mult?  Oh.
 Poftiți.
Aici este cheia.  Mulțumesc.
 Bine, dacă doriți ceva, doar sunați.
 Dragă.
 Haide.
Trebuie să te trec peste prag.
 Client al fereastrei.
 Ce-ți face piciorul?
 Doare puțin.
 Și stomacul?  Gol ca o minge.
 Dar cu dragostea?
 Nu prea activ.
 Te mai deranjează altceva?
 Mm-hm.
Cine ești tu?
 Citind de sus în jos:
Lisa...
Carol...
Fremont.
 Este acea Lisa Fremont care nu poartă aceeași rochie de două ori?
 Doar pentru că asta se așteaptă de la ea.
Este direct din avionul de Paris.
Crezi că se vor vinde?  Asta depinde de preț.
Să vedem. Este biletul de avion peste,
taxe de import, taxe ascunse,
marja de profit...
 O afacere la 1100$.
 1100?
Ar trebui să le coteze la bursă.
 Vindem o duzină pe zi la prețul ăsta.
 Cine le cumpără, colectorii de taxe?
 Chiar dacă a trebuit să plătesc, a meritat.
Doar pentru ocazie.  De ce, ceva mare se va întâmpla?
 Se va întâmpla chiar aici. E o noapte mare.
 E doar o Miercuri "ca toate celelalte".
Calendarul e plin de ele.
 E noaptea de deschidere a ultimei săptămâni deprimante a lui L.B. Jefferies, în rolul principal.
 Ei bine, n-am văzut prea mare cerere de bilete.
 Asta pentru că am cumpărat toată casa.
 Știi, această cutie pentru țigări a avut și zile mai bune.
 Am luat-o din Shanghai, care la rândul lui a văzut zile mai bune.
 Este crăpată și nu o folosești niciodată.
Este prea ornată.
O să-ți trimit una simplă, netedă, din argint și cu inițialele tale pe ea.
 Sub nici o formă n-o să-ți cheltuiesc banii câștigați cu greu.
 Așa vreau eu.
Ce-ai zice să începem cu cina la "21"?
 Ai, probabil, o ambulanță jos?
 Nu, mai bine decât asta: "21".
Îți mulțumesc că ai așteptat, Carl. Bucătăria-i chiar acolo în stânga.
Iau eu vinul.
 Bună seara, Dl Jefferies.  Carl.
 Pune totul la cuptor, Carl, la foc mic.
Acum hai să deschidem vinul.  În regulă.
 Este un Montrachet.  Un pahar mare plin.
Este un tirbușon acolo.
Aici, o deschid eu.
 Destul de mare?  Mda, sunt bune.
 Nu mă pot gândi la altceva mai plicticos și mai obositor
decât la prin ce-ai trecut tu și ultima săptămână trebuie să fie cea mai grea.
 Lăsați-mă pe mine, domnule.
 În regulă. Mda, vreau să dau chestia asta jos și să mă mișc.
 Ei bine, am de gând să fac din săptămâna asta ceva ce n-ai să uiți niciodată.
 În regulă, mulțumesc.
 Un moment, Carl.
Asta va acoperi taxiul.  Mulțumesc, dșoară Fremont.
Vă doresc o cină plăcută, Mr Jefferies.  Bine. Noapte bună.
 Noapte bună.
 Ce zi am avut.
 Ești obosită?  Nici un pic.
Am fost toată dimineața într-o ședință de vînzări,
apoi a trebuit să mă reped până la Waldorf la un pahar cu Madam Dufrene,
care-i sosită tocmai din Paris cu niște raporturi secrete.
Apoi a trebuit să merg la "21" și să prânzesc cu oamenii de la Harper Bazaar.
Atunci am comandat și cina.
Apoi am avut două prezentări de toamnă, la 20 de blocuri distanță.
Apoi a trebuit să ma întâlnesc la un coctail cu Leland și Slim Hayward.
Încercăm să-i acaparăm spectacolul cel nou.
Apoi a trebuit să mă reped înapoi să mă schimb.
 Ei bine, spune-mi, ce purta Dna Hayward?
 A arătat superb de minunat.  Nu-i așa?
Purta cel mai divin material Italian...
 Oh, Italian?  Oh, tu...
Italian. Imaginează-ți.
 Gândește-te că am plasat trei lucruri drăguțe despre tine, în coloanele de astăzi...
 Ai făcut tu asta?
 Nu poți să cumperi astfel de publicitate.  Știu.
 Într-o zi vei vrea să-ți deschizi un studio personal aici.
 Și cum o să-l conduc să zicem, din Pakistan?
 Jeff...
N-a sosit vremea să rămâi acasă? Poți să-ți alegi joburile.
 Aș vrea să fie unul pe care să-l doresc.  Fă-ți-l singur pe cel care-l dorești.
 Adică să părăsesc revista?  Da.
 Pentru ce?  Pentru tine și mine.
Aș putea să-ți găsesc o duzină de treburi mâine:
Modă, portrete.
Hai, nu râde. Pot s-o fac.  De asta mi-e teamă.
Mă vezi pe mine mergând spre salonul de modă într-un jeep
purtând bocanci de luptă și o barbă de trei zile?
N-ar fi asta un mare succes?
 Te văd arătând bine și prosper
într-un costum de flanelă albastru închis.
 Hai să nu mai discutăm absurdități, vrei?
 Cred că mai bine aș începe pregătirile pentru cină.
 Domnișoara "Inimă singuratică".
Cel puțin asta-i ceva de care tu nu trebuie să-ți faci griji niciodată.
 Oh?
Poți să vezi apartamentul meu de aici, până departe, pe Strada 63?
 Nu, nu chiar, dar avem un mic apartament aici
care-i la fel de popular ca al tău.
Ți-o amintești, bineânțeles, pe Miss Torso, dansatoarea de balet?
Este ca o regină a albinelor, cu colecția ei de trântori.
 Aș zice că face treaba cea mai grea pentru o femeie.
Jonglat-ul cu lupii.
 Mulțumesc.
 Ei bine, l-a ales pe cel care arată cel mai prosper.
 Ea nu este îndrăgostită de el... sau de unul din ei.
 Oh, cum poți să spui asta de aici?
 Ai zis că seamănă cu apartamentul meu, nu?
Sper că sunt făcute de data asta.
 De unde vine muzica aceasta minunată?
 Vreun compozitor acolo, în apartamentul studio.
Bine...
Trăiește singur.
Probabil că a avut o căsătorie nefericită.
 Oh, este încântătoare.
Este aproape ca și cum ar fi scrisă special pentru noi.
 Hm. Nu-i de mirare că-i dă atâta bătaie de cap.
 Cel puțin nu poți spune nimic de cină.
 Lisa... Este perfect.
Ca de obicei.
 Nu poate fi atâta diferență între oameni și modul lor de viață.
Cu toții mâncăm, vorbim, bem, râdem, purtăm îmbrăcăminte.
 Ei bine, fii atentă...
 Dacă spui toate astea fiindcă nu vrei să-mi spui adevărul,
fiindcă ascunzi ceva de mine, atunci poate că aș putea înțelege.
 Nu ascund nimic. Doar că...
 Nu are sens.
Ce-i așa de diferit aici față de acolo sau oricare alt loc în care mergi
așa încât o persoană n-ar putea trăi în amândouă locurile la fel de ușor?
 Unii oameni pot. Acum, dacă m-ai lăsa...
 Ce-i alceva decât o călătorie dintr-un loc în altul, făcând fotografii?
E ca și cum ai fi un turist într-o vacanță fără sfârșit.
 Bine. Asta-i opinia ta. Ești îndreptățită să o ai.
Acum, lasă-mă să ți-o dau pe a mea.  Este ridicol să spui
că este la îndemâna doar unui grup restrâns de aleși.
 Am făcut o simplă afirmație, una adevărată,
dar o pot susține dacă ai tăcea un minut.
 Dacă părerile tale sunt la fel de grosolane ca și manierele, nu cred că mă interesează.
 Ei, haide acum. Calmează-te.
 Eu nu sunt potrivită aici. Tu nu ești potrivit acolo.
După părerea ta, oamenii ar trebui să se nască, să trăiască și să moară
în același loc!  Taci!
Ai mâncat vreodată capete de pește și orez?  Bineînțeles că nu.
 Ei bine, s-ar putea s-o faci dacă ai merge cu mine.
Ai încercat vreodată să nu îngheți într-un C-54 la 5000 metri,
la 20 grade sub zero?
 Oh, o fac mereu,
oricând am câteva minute după prânz.
 Ai fost vreodată împușcată? Ai fost vreodată călcată de o mașină?
Ai fost vreodată bătută noaptea
fiindcă cuiva nu i-a plăcut publicitatea nefavorabilă pe care i-ai făcut-o?
Vreodată tu... Aceste tocuri înalte ar fi de mare folos în junglă.
Și ciorapii și lenjeria de 200 de grame.
 100.  În ordine, 100 grame.
Ar avea mare succes în Finlanda, tocmai înainte de a muri înghețată.
 Ei bine, dacă este un lucru pe care să-l știu, este cum să mă îmbrac cu hainele potrivite.
 Mda, mda.
Ei bine, încearcă să găsești o haină de ploaie în Brazilia, chiar și când nu plouă.
Lisa, în meseria asta duci cu tine doar o valiză.
Casa ta este mijlocul de transport disponibil.
Nu dormi foarte mult. Faci baie rar.
Și câteodată mâncarea pe care o mănânci
este făcută din lucruri pe care nici nu le-ai putea privi când sunt vii.
 Jeff, nu trebuie să fi antipatic intenționat doar să-mi arăți că greșesc.
 Antipatic intenționat? Eu încerc s-o fac să sune bine.
Trebuie să recunoști, Lisa, tu nu ești menită unei astfel de vieți.
Puțini oameni sunt.
 Ești prea încăpățânat să pot discuta cu tine.  Nu sunt încăpățânat. Sunt doar franc.
Știu, un om obișnuit mi-ar fi spus că a fost o vacanță lungă,
și eu m-aș fi trezit la o crudă deziluzie.
 Hei, stai puțin.
Dacă vrei să devii perversă în sensul ăsta, aș fi bucuros să mă adaptez.
 Nu, nu vreau asta în mod deosebit.
Atunci, asta este?
Tu nu vrei să rămâi aici, iar eu nu pot să vin cu tine.
 Ar fi un lucru greșit.
 Crezi că niciunul din noi nu se va schimba vreodată?
 Momentan se pare că nu.
 Eu... eu sunt îndrăgostită de tine.
Nu-mi pasă cum îți câștigi existența.
Aș vrea doar să fac parte din ea, cumva.
Este dezamăgitor să aflu că singurul mod de a face parte din ea,
este să fac un abonament la revista ta.
Cred că nu sunt fata care gândeam că sunt.
 Nu e nimic în neregulă cu tine, Lisa.
Tu ții orașul ăsta în palma mâinii.
 Nu cu totul, se pare.
Rămas bun, Jeff.
 Vrei să zici "noapte bună".
 Am vrut să spun ce am spus.  Ei bine, Lisa...
N-am putea...
N-am putea... să păstram lucrurile "așa cun sunt"?
 Fără nici un viitor?
 Bine, dar când am să te revăd?
 Nu prea devreme.
 Cel puțin... nu până mâine seară.
Hei! Ploaie.
Apucă asta. Așteaptă, să iau ceasul.
Oh, nu!
Trage.
Trage de ea. Lasă-mă pe mine.
Înăuntru.
Nu, nu poți intra. Este prea târziu.
Nu, nu acum.
Nu, am spus noapte bună.
 Ce vrea să însemne asta, d-nă?
 Se cheamă "foame".
 Ai zice că ploaia ar fi trebuit să răcorească lucrurile.
 Tot ce-a făcut e să facă arșița umedă.  Ahh, gata, gata.
Acolo e anchilozat. Chiar acolo.
 Compania de asigurări ar fi mai fericită
dacă ai dormi nopțile în pat, în loc de scaunul pe rotile.
 Cum știi?  Ochii ți-s înroșiți.
Cred c-ai privit pe fereastră ore întregi.
 Mda, am privit.
 Ce-o să faci dacă te prinde vreuna?
 Depinde care. D-șoara Torso, de exemplu...
 Să nu-ți umble mintea la ea.
 Sigur e genul "mâncare, băutură și veselie".
 Mda, va sfârși grasă, alcoolică și nenorocită.
 Mda.
Apropo de nenorocire, biata d-șoară "Inimă singuratică".
S-a îmbătat să poată dormi, din nou, singură.
 Biata ființă. Poate într-o zi își va găsi fericirea.
 Mda, și vre-un bărbat și-o va pierde pe a lui.
 Nu-i nimeni prin împrejurimi
care să arunce o privire în direcția ei?
 Ei bine...
s-ar părea că agentul comercial va fi disponibil în curând.
 Oh, el și soția lui se despart?
 Pot doar să-mi imaginez.
A ieșit de câteva ori noaptea trecută în ploaie,
cărându-și valiza cu mostrele.  Ei bine, doar e agent comercial, nu-i așa?
Ce ar fi putut vinde la ora 3 dimineața?
 Lanterne. Cadrane luminoase pentru ceasuri.
Numere de casă care luminează.
 Nu prea cred.
Nu prea cred.
Cred că scotea ceva din apartament.
 Aha. Bunurile personale.
Are s-o părăsească, lașul.
 Mda. Câteodată e mai rău să stai decât să fugi.
 Mda, bine, trebuie să fii deosebit de josnic să faci așa ceva.
Dar azi dimineață?
Alte noutăți?
Toate draperiile din apartament sunt trase.
Pe căldura asta?  Mda.
 Ei bine, acum sunt trase.
 Dă-te înapoi! Dă-te înapoi!  Unde vrei să mă duc?
 Haide, să nu te vadă.  Care-i treaba?
 Agentul se uită pe fereastră. Vezi?
Dă-te înapoi! O să te vadă.
 Nu sunt timidă. M-am mai uitat la el.
 Asta nu-i o privire normală.
Ăsta-i tipul de privire pe care un bărbat o aruncă
Când e speriat că cineva ar putea să-l urmărească.
Pleacă de acolo.
Va veni după tine. Du-te, în casă.
În casă. Hușș, hușș.
 La revedere, D-le Jefferies. Ne vedem mâine.
Și nu mai dormi în scaunul ăla.  Îhîm.
 Îhîm. Îhîm. Mare vorbitor.
 Stella...
Scoate binoclul ăla afară și adu-mi-l aici, vrei?
 Necaz.
Pot să-l miros.
Voi fi bucuroasă când vor sparge ghipsul ăla și te voi putea scoate de aici.
 Cât de departe trebuie să meargă o fată pentru ca să o bagi în seamă?
 Ei bine, dacă e destul de drăguță, nu trebuie să meargă nicăieri.
Trebuie doar să existe.
 Ei bine, eu nu sunt?
Fii atent la mine.
 Nu-s chiar în capătul celălalt al camerei.
 Mintea ta este... Și când vreau un bărbat, îl vreau tot.
 Nu ai niciodată vreo problemă?
 Am una acum.
 Și eu.
 Povestește-mi despre ce-i vorba.
 De ce...
De ce un bărbat pleacă și se întoarce de trei ori din apartamentul său,
cu o valiză, într-o noapte ploioasă?
 Îi place cum îl întâmpină nevasta la întoarcerea acasă.
 Nu, nu. Nu această nevastă.
Și de ce nu a plecat la lucru astăzi?
 Lucrează acasă. E mai interesant.
 Ce-i așa de interesant despte un cuțit de măcelar
și un mic fierăstrău
învelit în hârtie de ziar?
 Nimic, slavă Domnului.
 De ce n-a intrat în dormitorul soției toată ziua?
 N-aș îndrăzni să răspund la asta.
 Ei bine, ascultă. Voi răspunde eu, Lisa.
S-a întâmplat ceva îngrozitor.
 Și mi-e teamă că mi s-a întâmplat mie.  Ce crezi?
 Ceva prea înspăimântător pentru a putea fi rostit.
 A ieșit acum câteva minute în cămașă de corp și nu s-a întors încă.
Ar fi o treabă teribil de abordat.
Cum ai începe să tai un corp uman?
 Jeff, am să fiu cinstită cu tine. Începi să mă sperii.
Jeff, ai auzit ce am spus? Începi să mă sperii...
 Shh! Se întoarce!
 Jeff, dacă ai putea să te vezi!  Care e problema?
Să stai privind pe fereastră ca să-ți omori timpul este un lucru,
dar făcându-l ca tine, cu binoclu,
și păreri sălbatice despre fiecare lucru mărunt pe care-l vezi, e boală curată!
 Crezi că eu îl consider distracție?
 Nu știu cum îl consideri,
dar dacă nu te oprești, plec de aici.
Ce-i... ce cauți?
 Voiam doar să aflu ce s-a întâmplat cu soția comis voiajorului. Atât.
Asta mă face să par un nebun?
 Ce te face să crezi că este ceva în neregulă cu ea?
 Foarte multe lucruri. Este invalidă. Are nevoie de îngrijire permanentă.
Totuși nici bărbatul ei ori altcineva nu a intrat să o vadă toată ziua. De ce?
 Poate că a murit.  Dar unde-i doctorul?
Unde-i antreprenorul de pompe funebre?
 Ar putea dormi, sedată.
El e înăuntru acum. Nu e nimic de văzut.
 Acolo este ceva. Am văzut prin fereastra aceea.
Am văzut ciorovăieli și dispute familiale...
și călătorii misterioase noaptea...
și cuțite și fierastraie și frânghii.
Acum, de ieri seară, nici o urmă de soție. Spune-mi unde este.
 Nu știu.  Ce face?
 Poate își părăsește soția. Nu știu. Nu-mi pasă!
Mulți bărbați au cuțite și fierăstraie și frânghii în jurul casei.
Și mulți bărbați nu discută cu soțiile lor toată ziua.
Multe soții cicălesc și bărbații le urăsc și necazurile încep,
dar puțini dintre sfârșesc prin a ucide, dacă asta e ceea ce crezi.
 Ti-e destul de greu să te ții la distanță de cuvântul ăla, nu-i așa?
 Poți să vezi tot ce face, așa-i?
 Bineânțeles, eu...I Poți să vezi fiindcă draperiile sunt trase
și el a mers pe culoar și pe stradă și în curtea din spate.
 L-am văzut...
 Jeff, crezi că un ucigaș te-ar lăsa să vezi toate astea?
Nu ar fi tras draperiile și s-ar fi ascuns după ele?
 Este deștept. Este nonșalant.
 Și aici nu ești tu deștept.
 Un ucigaș nu și-ar defila crima în fața unei ferestre deschise.
 De ce nu?
 Ținând cont de știința ta, ceva sinistru se întâmplă acolo.
 Unde? Oh.
Fără comentarii.
 S-o luăm de la început, din nou, Jeff.
Spune-mi tot ce ai văzut
și ce crezi că înseamnă.
 Da?
 Numele de pe cutia poștală
de la etajul doi este, 'Dl și Dna Lars'.
Adică L,a,r,s.
Lars Thorwald.
 Care este numărul apartamentului?
 125 West Ninth Street.
 Mulțumesc, dragă.
 OK, șefule. Care este următoarea însărcinare?
 Doar să pleci acasă.
 În regulă, dar el ce face acum?
 Doar stă în camera de zi în întuneric.
Nu s-a apropiat de dormitor.
Acum pleacă acasă și culcă-te. Noapte bună.
 Noapte bună.
 Despre ce-i vorba, Jeff?
 Ascultă, Doyle, nu pot să-ți spun la telefon.
Trebuie să fi aici și să vezi întregul scenariul.
Probabil nu-i nimic. E doar o mică crimă de cartier.
 Ai zis crimă?  Da, de fapt, am zis crimă.
 Ei, haide acum.
Singurul meu gând a fost să-ți arunc o mică afacere în genul tău, atât.
Mi-am imaginat că un detectiv n-ar scăpa ocazia să descopere ceva.
 Nu lucrez.  Poftim?
 Asta e tocmai ziua mea liberă.
 Eu, de obicei, fac cele mai bune poze în ziua mea liberă.
 O să trec.  Bine, Doyle. Cât de repede poți.
Fii binecuvântată, Stella.
Doamne, privește la asta.
Nu pot să-ți spun ce priveliște minunată este.
Nu-i de mirare că bărbatul tău încă te mai iubește.
 Poliția.  Poftim?
 Ai sunat la poliție.  Ei bine, nu chiar.
Nu-i un telefon oficial. Este un vechi prieten de-al meu.
Un vechi și comun prieten de-al meu.
 Unde crezi că a tăiat-o bucăți?
Bineânțeles. Cada de baie.
Este singurul loc unde ar fi putut să spele tot sângele.
Ar face bine să ducă cufărul ăla de acolo înainte să înceapă să curgă.
 Harry?
 Privește, privește, D-le Jefferies.
 Am crezut că Doyle va fi aici până să ducă cufărul,
sau aș fi chemat poliția. Acum o să-l scăpăm.
 Oprește totul.  Nu face nimic nebunesc.
 Am să iau doar numele camionului de transport.
 O să supraveghez aleea.
 Convorbire interurbană.
 N-ai văzut crima sau corpul. Cum de știi că acolo a fost o crimă?
 Pentru că tot ce a făcut tipul ăsta a dat de bănuit:
Călătorii noaptea prin ploaie, cuțite și fierăstraie și cufere cu frânghii,
și acum soția care nu mai este acolo.
 Admit că sună puțin misterios.
Poate fi cu totul alceva. Crima este ultima posibilitate.
 Doyle, nu-mi spune că-i un magician fără slujbă,
care își amuză vecinii cu dexteritatea sa.
Nu-mi spune asta.
 E o metodă prea clară și tâmpită de a comite o crimă.
În fața a 50 de ferestre?
Și apoi stând și fumând o țigară, așteptând să-l ridice poliția.
 În ordine, d-le ofițer, fă-ți datoria. Du-te și ridică-l.
 Jeff, mai ai multe de învățat despre omor.
Sunt idioți care au comis crime atât de subtile,
de au trebuit o sută de minți antrenate de polițiști ca să-i prindă.
Iar comis voiajorul ăsta pur și simplu și-a lovit soția după cină
și a azvârlit-o în cufăr și a pus-o în debara.
 Pariez că a făcut-o.
 Majoritatea lucrurilor se fac... sub panică.
Asta-i o șansă la o mie.
Încă stă în apartament. Acest om nu e speriat.
 Crezi că am inventat totul?
Ei bine, cred că ai văzut ceva
pentru care există o explicație foarte simplă.
 De exemplu?  Soția a plecat într-o călătorie.
 Soția lui era bolnavă în pat.
 Da, mi-ai spus.
Ei bine, Jeff, trebuie să plec.
Nu voi raporta aceasta la serviciu. Lasă-mă să mă ocup puțin de ea pe cont propriu.
N-are nici un rost să-ți faci publicitate ridicolă.
 Mulțumesc.
 Știm că soția este plecată, așa că o să încerc să aflu unde.
 Să faci asta.
 Ai avut dureri de cap în ultima vreme?
 Nu până ai apărut tu.
 Se vor atenua, împreună cu halucinațiile.
Ne mai vedem.
 Pleacă.
 A închiriat pe șase luni.
Din care au trecut puțin mai mult de cinci și jumătate.
E tăcut, bea, dar nu până să se îmbete.
Își plătește prompt facturile cu bani câștigați
ca și vânzător de bijuterii de costume: vânzare cu ridicata.
Reținut. Nici un vecin nu s-a apropiat de el sau de soția lui.
 Mda, ei bine, cred că au ratat ocazia cu ea.
 Ea nu a părăsit niciodată apartamentul, pînă azi dimineață.
 La ce oră?  6 dimineața.
 Cred că este ora la care am adormit.
 Păcat.
Thorwalds a părăsit apartamentul fix la ora aceea.
Te simți puțin ridicol?
 Nu, încă nu.
Ce-ți face soția?  Oh, este bine.
 Cine ți-a spus că au plecat atunci?
 Ci... cine să plece unde?  Fam. Thorwald, la 6 dimineața.
 Oh, supraveghetorul clădirii și doi chiriași.
Declarații categorice, fără ezitare.
Fam. Thorwald era pe drum spre gară.
 Ei bine, Tom, cum putea cineva să ghicească asta?
 Ce, aveau etichete pe bagaje spunând,
'Gara Grand Central'?
 Supraveghetorul s-a întâlnit cu Thorwald pe când se întorcea.
Thorwald i-a spus că și-a urcat soția în trenul spre provincie.
 Văd. Aș spune că e un tip convenabil, acest supraveghetor.
I-ai verificat declarațiile bancare în ultima vreme?
 Poftim?  Ei bine, cât de bună este informația lui?
E o versiune la mâna a doua a unei povestiri neconfirmate a ucigașului.
A vazut-o cineva pe soție urcându-se în tren?
 Urăsc să-ți reamintesc,
dar toate astea au început din cauză că tu ai spus că a fost ucisă.
Deci, a văzut cineva, inclusiv tu, când a fost ucisă?
 Ce faci?
Ești interesat să rezolvi cazul sau să mă faci să arăt ridicol?
 Ei bine, dacă este posibil, amândouă.
 Atunci fă o treabă bună.
Du-te acolo și caută în apartamentul lui Thorwald.
Trebuie să fie plin de probe pînă în gât.
 Nu pot să fac asta.
 Nu vreau să zic chiar acum, ci când iese să bea ceva,
sau după ziar, sau ceva. Ceea ce nu știe nu-l rănește.
 Nu pot să fac asta nici dacă nu e acolo.
 Ce e...
Are vreun bilet de iertăciune de la poliție sau ceva?
 Nu fi supărat pe mine.
Nici măcar un detectiv nu poate intra într-un apartament și să-l cerceteze.
Dacă aș fi prins înăuntru, mi-ar lua insigna în zece minute.
 Ai grijă să nu fi prins, atâta tot.
Dacă găsești ceva, ai prins un ucigaș,
și n-o să le pese de câteva reguli ale casei.
Dacă nu găsești nimic, tipul este curat.
 Cu riscul de a suna ciudat,
aș vrea să-ți reamintesc de Constituție și de expresia,
"mandat de percheziție emis de un judecător care știe drepturile omului", cuvânt cu cuvânt.
Trebuie să ceară dovezi.  Dă-i dovezi.
Da, parcă mă aud,
D-le Judecător, am un prieten care este detectiv amator.
Noaptea trecută, după o cină grea, el...
Mi-a aruncat Codul Penal al statului New York în față,
și sunt șase volume.
 Știi, până mâine dimineață s-ar putea să nu mai rămână nici o dovadă
în acel apartament, știi asta.
 Este coșmarul detectivilor.
 De ce ai nevoie înainte de a începe căutarea?
Spune-mi, de ce ai nevoie?
Urme de pași însângerați care să ducă până la ușă?
 Un lucru de care nu am nevoie este să mă sâcâie cineva. M-ai chemat și mi-ai cerut ajutorul.
Și acum te comporți ca un contribuabil.
Cum am rezistat reciproc în avionul ăla
timp de trei ani în timpul războiului?
Cred că o să mă duc din nou la gară
și să verific povestea lui Thorwald.
 Oh, uită despre povestea asta.
Caută cufărul. D-na Thorwald este în el.
 Oh, aproape am uitat.
Era o vedere în cutia poștală a lui Thorwald. Era...
expediată ieri la 3:30 după amiază din Merritsville.
Asta-i la 120 de kilometri nord de aici.
Mesajul era: "Sosit cu bine.
Mă simt deja mai bine. Cu dragoste, Anna."
 Uh... Este, hm...
Anna... Este cine cred eu că e?
 D-na Thorwald.  Uh-huh.
 Oh, deci dorești ceva, Jeff?
 Ai putea să-mi trimiți un detectiv bun.
 Alo? Da?  Alo, D-na Doyle?
Aici este Jeff, iarăși. Tom încă nu a venit?
 Încă nu, Jeff.
 Nici nu ați auzit nimic despre el?
 Nici un cuvânt. Este ceva foarte important, Jeff?
 Da, mă tem că este.
 O să-l pun să sune în clipa în care dau de el.
 Nu, nu, nu vă deranjați cu asta.
Doar să-l trimiteți aici cât de repede puteți.
Se pare că Thorwald va dispărea în noaptea asta.
 Cine-i Thorwald?  Știe el, știe el.
Și Thorwald este un bărbat, nu-ți face griji.
 Noapte bună, idiotule.  Noapte bună.
Convorbire interurbană, din nou.
E cineva la ușă.
Bună. Bună.
 Bună.
 Ce ți-ai făcut cu părul?  Oh, doar...
Fii atentă la Thorwald. Se pregătește să o șteargă.
 Nu pare să se grăbească.
 Și-a întins pe pat toate lucrurile sale:
Cămăși, costume, vestoanele, ciorapii.
Chiar și geanta de crocodil pe care soția a lăsat-o pe colțul patului.
 A ascuns-o în dulap. Cel puțin, era acolo.
A scos-o, s-a dus la telefon și a dat un telefon interurban.
Avea bijuteriile soției în geantă.
Părea îngrijorat de treaba asta. A cerut sfatul cuiva prin telefon.
 Cineva care nu era soția lui.
 Ei bine, nu l-am văzut niciodată cerându-i sfatul.
Ea s-a oferit de multe ori, dar nu l-am văzut cerându-i vreo unul.
 Mă întreb unde pleacă.  Nu știu.
 Crezi că nu se mai întoarce?  Se va întoarce. Lucrurile lui sunt acolo.
 Cred că pot să pornesc lumina.  Nu, nu încă!
 Bine, poți să o pornești acum. Cred că a plecat undeva în dreapta.
 Toată ziua, am încercat să mă concentrez asupra muncii mele.
 Te gândeai la Thorwald?  Și la tine, și la prietenul tău, Doyle.
Mai ai vreo veste despre el de când a plecat?  Nici un cuvânt.
Zicea că merge să verifice la gară și să caute cufărul.
Cred că încă-i acolo.
Te gândești la ceva?
 Nu mi se pare logic.  Ce nu ți se pare?
 Femeile nu sunt atât de neprevizibile.
 Hmm. Ei bine, pot să ghicesc la ce te gândești.
 O femeie are o geantă preferată,
și întotdeauna o agață de piciorul patului, de unde o poate găsi ușor.
Apoi, pe neașteptate, pleacă într-o călătorie și o lasă acasă. De ce?
 Deoarece nu știa că pleacă într-o călătorie,
și unde merge, nu va avea nevoie de geantă.
 Da, dar numai soțul ei ar știi asta.
Și bijuteriile alea - femeile nu-și țin bijuteriile într-o pungă
să se încurce și să se zgârie.
 Atunci le-ar ascunde între hainele soțului?
 N-ar face asta. Și nici nu le-ar lăsa acasă.
O femeie care merge undeva, în afară de spital,
și-ar lua întotdeauna cosmeticalele, parfumul și bijuteriile.
 Pune asta acolo. Astea-s chestii personale?
 Sunt echipament de bază.
Și nu-l lași în urmă, în dulapul soțului,
în geanta ta preferată.
 Ei bine, sunt de acord cu tine, scumpete. Sunt de acord cu tine.
Tom Doyle are un răspuns gata pregătit pentru treaba aceasta.
 Anume că Dna Thorwald a plecat ieri dimineața la 6 cu soțul ei?
 În conformitate cu martorii aceia.
 Ei bine, eu am o contra teorie potrivită pentru Dl Doyle.
Aceea n-a fost Dna Thorwald, ori nu mă pricep eu la femei.
 Dar martorii?  Suntem de acord că au văzut o femeie,
dar ea n-a fost Dna Thorwald.
Adică, încă nu.  Chiar așa?
Vino aici.
 Aș vrea să-i văd fața prietenului tău când o să-i spunem.
Nu pare nu știu ce mare detectiv.
 Oh, nu fi așa aspră cu el. Este un muncitor capabil.
Sigur îmi doresc să apară.
 Nu-l grăbi. Avem toată noaptea.
 Avem toată ce?  Noaptea.
Voi sta cu tine.
 Ei bine, va trebui să lămurești asta cu proprietarul.
 Am întregul weekend liber.
 Asta-i foarte drăguț, dar n-am decât un pat.
 Dacă mai spui ceva, voi... sta și mâine noapte.
 N-o să am de unde să-ți dau vreo... pijama.
 Mi-ai spus că trebuie să mă descurc cu o singură valiză.
Pun pariu că a ta nu-i atât de mică.  Asta-i o valiză?
 Ei bine, este o valiză "peste noapte" marca "Mark Cross".
 Ooh.  Compactă, dar... spațioasă destul.
 Pare că ai împachetat pe fugă.
Ia uite la asta. Nu-i uimitor?
 Facem un schimb... Intuiția mea feminină pentru un pat la noapte.
 De acord cu asta.
 Este melodia aceea iarăși.
Unde găsește un om inspirația să compună o melodie ca asta?
 Ei bine, o ia de la proprietăreasă o dată pe lună.
 Este extrem de frumoasă.
Aș fi vrut să fiu creatoare.  Oh, scumpete, ești.
T-T-Tu ai un mare talent pentru crearea situațiilor dificile.
 Am?  Sigur.
Ca și... să rămâi aici peste noapte, neinvitată.
 Ei bine, a lua prin surprindere este cel mai important element al atacului.
De altfel, nu ești la curent cu literatura polițistă.
Cînd detectivii dau de un necaz, întotdeauna asistenta lor
este cea care îi scoate din el.
 Să fie fata care-i salvează din ghearele
mult prea înflăcăratelor fete de bogătani?
 Aceeași.  Adică, ea e, hmm?
E caraghios. El niciodată nu se însoară cu ea, nu-i așa?
Asta-i curios.  Ciudat.
De ce să mă furișez eu în ceva mai confortabil?
 Negreșit.
 Vroiam să zic de bucătărie și să ne facem niște cafea.
 Oh și ceva coniac, de asemenea, hm?
 Harry.
 Jeff.  Bună.
 Ce alteva ai mai aflat în legătură cu Thorwald?
 Destul ca să mă sperie că nu vei apărea la timp și-o să-l pierdem.
 Crezi că a plecat de aici?  Și-a aranjat toate lucrurile
acolo, în dormitor, așteptând să fie împachetate.
 Tocmai am pregătit niște coniac. Dl Doyle, presupun?
 Tom, ea este Dra Lisa Fremont.
 Bună ziua?  Noi credem că Thorwald e vinovat.
 Ai grijă, Tom.
 Alo.  Cu lt. Doyle.
 Da, este aici. Pentru tine.
 Alo.  Lt. Doyle, dle?
 La telefon. Da.
În regulă.
Înțeleg. Mulțumesc... la revedere.
 Cafeaua va fi gata în curând.
Jeff, nu-i spui despre bijuterii?
 Bijuterii?
 Avea bijuteriile soției ascunse între hainele lui, acolo în dormitor.
 Ești sigur că aparțineau soției?  Erau în geanta ei preferată.
Dl Doyle, asta poate conduce la o singură concluzie.
 Anume?
 Că nu era Dna Thorwald care a plecat cu el ieri dimineață.
 Ai înțeles asta, eh?
 E clar că o femeie nu-și lasă bijuteriile acasă
cînd pleacă într-o călătorie.
 Haide, Tom. Tu nu ai nevoie de nici una din informațiile astea, nu-i sșa?
 De fapt, nu am.
Lars Thorwald nu-i mai ucigaș decât sunt eu.
 Vrei să zici că poți explica tot ce se întâmplă acolo?
 Nu, și nici tu nu poți.
Este o lume secretă și personală, ce vezi tu acolo.
Oamenii fac în taină o mulțime de lucruri pe care nu le pot explica în public.
 Ca și, să se scape de soțiile lor?
 Scoate-ți idea aia din cap. Te va duce doar în direcția greșită.
 Dar ce zici de cuțit și de fierăstrău?
 Ai avut vreodată un fierăstrău?  Ei bine, acasă în garaj am...
 Câți oameni ai tăiat cu el?
Sau cu sutele de cuțite pe care le-ai avut toată viața?
 Logica ta este inversă.
 Nu poți ignora dispariția și cufărul și bijuteriile.
 Am verificat la gară. A cumpărat un bilet.
Zece minute mai târziu, a urcat-o pe soția sa în tren.
Destinația: Merritsville. Mărturiile sunt atât de adânci.
 S-ar putea să fi fost o femeie, dar nu putea fi Dna Thorwald.
Bijuteriile alea...  Ascultă, Dra Fremont.
Chestiile cu intuiția feminină ar crește vânzările la reviste
dar în viața adevărată, este totuși o poveste imaginară.
Nu știu câți ani irosiți am pierdut,
urmărind piste bazate pe intuiția feminină.
 În regulă! Înțeleg că nu ai găsit cufărul.
Toate astea sunt dintr-un discurs vechi pe care l-ai făcut la balul polițiștilor.
 Am găsit cufărul la o jumătate de oră după ce am plecat de aici.
 Presupun că e normal ca un om să lege un cufăr cu frânghie groasă?
 Dacă lacătul este stricat, da.
 Ce ai găsit în cufăr, un bilet arțăgos despre mine?
 Hainele Dnei Thorwald;
curate, bine clădite, nu elegant, dar prezentabil.
 Le-ai dus la laboratorul criminalistic?
 Le-am trimis pe drumul normal al lor.
 De ce, când o femeie pleacă într-o călătorie ușoară, scurtă,
își ia cu ea tot de are?
 Să lăsăm departamentul de psihologie feminină să se ocupe de asta.
 Aș zice că pare că nu s-ar mai întoarce înapoi.
 Asta se mai știe și ca problemă de familie.
 Dacă ea nu se mai întoarce înapoi, de ce nu i-a spus proprietarului?
 Îți spun eu de ce nu i-a spus proprietarului,
fiindcă ascundea ceva.
 Tu îi spui proprietarului totul?
 Ah, ți-am spus să ai grijă, Tom.
 Dacă n-aș fi avut grijă când pilotam avionul acela de recunoaștere, în timpul războiului,
n-ai fi avut șansa să faci fotografiile
care ți-au adus o medalie și o slujbă bună, și renume, și bani.
Ce ziceți, să ne așezăm și să servim un pahar, ca între prieteni.
Să uităm despre asta.
Putem spune minciuni despre bunele și vechile zile din timpul războiului.
 Vrei să zici că ai terminat cu cazul ăsta?
 Nu-i nici un caz de terminat, Dra Fremont.
Ce ziceți de băutura aceea?
 Mda, cred că ai dreptate.
Ei bine, cred că mai bine merg acasă să mă culc.
Noroc.
I, uh... nu prea mă știu la băut.
Oh, Jeff, dacă mai ai nevoie de ajutor...
Consultă Pagini Galbene în cartea de telefon.
 Oh, ador replicile hazlii de plecare.
 Cui i-a fost adresat cufărul acela?  Dna Anna Thorwald.
 Atunci să așteptăm și să vedem cine îl ridică.
 Oh, apelul ăla, le-am dat numărul tău de telefon,
sper că nu te superi.  Depinde cine sunt ei.
 Poliția din Merritsville.
Au raportat că a fost tocmai ridicat...
de Dna Anna Thorwald.
Nu stați până târziu.
 Privește.  Ce?
Da, e soiul ăla de tânăr, nu-i așa?
 Ce faci?
 Știi, oricât de mult urăsc să-i dau dreptate lui Thomas J Doyle,
cred că avea dreptate când spunea
că sunt treburi personale cele care se petrec acolo.
Mă întreb dacă este moral să urmărești un om
cu binoclul și cu lentile telescopice.
Presupui că este moral, chiar dacă demonstrezi că nu a comis o crimă?
 Nu mă prea pricep la etica ferestrei din spate.
 Bineânțeles, ei pot să-mi facă același lucru mie,
să mă privească ca pe o gânganie sub sticlă, dacă vor.
 Jeff, dacă ar intra cineva aici, nu și-ar crede ochilor.
 Poftim?  Tu și cu mine cu fețele astea prelungi,
adânciți în disperare deoarece am aflat că cineva nu și-a ucis nevasta.
Suntem doi dintre cei mai înspăimântători vampiri ce i-am cunoscut.
Ar trebui să ne bucurăm puțin că biata femeie este bine și în viață.
Ce s-a întâmplat cu vechea zicală: Iubește-ți vecinul?
 Știi, cred că am să încep să revizuiesc asta mâine.
Da, o să încep cu Dra Torso.
 Nu și dacă ar trebui să mă mut într-un apartament vizavi...
și să dansez "Șapte Văluri" în fiecare oră.
Spectacolul s-a terminat pentru seara aceasta.
Avanpremieră a atracții care urmează.
A crezut Dl Doyle că am furat această cutie?
 Nu, Lisa, nu cred că a făcut-o.
 Ce zici?  Ei bine, uh...
 Voi reformula întrebarea.  Mulțumesc.
 Îți place?
 Da, îmi place.  Ei bine...
 Ce s-a întâmplat?
 E cineva rănit?  Este câinele.
 Ceva s-a întâmplat cu câinele.
 A căzut cineva pe fereastră?
 Cred că e un câine.
 E mort. A fost strangulat. Gâtul este rupt.
 Care din voi ați făcut-o?
Care din voi mi-a ucis câinele?
Nu știți înțelesul cuvântului "vecini".
Vecinii se plac unii pe alții,
își vorbesc, le pasă dacă cineva trăiește sau moare!
Dar nici unul dintre voi nu!
Dar nu mi-am imaginat ca cineva dintre voi să fie atât de josnic
încât să ucidă un câine prietenos și fără ajutor.
Singurul lucru din tot cartierul ăsta, care a ținut la oricine!
L-ați ucis pentru că va iubit? Doar fiindcă v-a plăcut?
 Să mergem înăuntru.
 Haideți. Să intrăm inăuntru. E doar un câine.
 Știi, pentru o clipă, Tom Doyle aproape m-a convins că greșesc.
 Dar nu ai greșit?  Privește.
Din toată curtea, un singur om nu a venit la fereastră. Privește.
 De ce ar omorî Thorwald un câine mic?
Deoarece știa prea multe?
 Crezi că merită așteptat toată ziua pentru a vedea?
 Curăță casa?
 Spală pereții din baie.
 Hm, trebuie să fi împroșcat peste tot.
Ei bine, de ce nu? Asta-i ceea ce gândim cu toții.
A omorât-o înăuntru, trebuie să curețe petele acelea înainte de a pleca.
 Oh, Stella, cum alegi cuvintele.
 Nimeni n-a inventat încă un cuvânt mai politicos pentru crimă.
 Lisa, acolo pe raftul ăla, este o cutiuță galbenă, o vezi?
 Cea de deasupra?  Da, chiar acolo.
Și adu-mi și aparatul acela.
Tocmai am... Acestea sunt vechi de două săptămâni.
Sper că am prins și altceva înafară de picior. Acum, care din...
 Ce cauți?
 Aici e ceva, și dacă am dreptate, cred că am rezolvat crima.
 Dna Thorwald?  Nu.
Nu, câinele.
Aha. Cred că știu de ce Thorwald a omorât cîinele.
Aici, aruncă o privire. Spune-mi ce vezi.
Acum las-o jos.
Acum privește din nou.
Acum las-o jos. Vezi?
 E doar o fotografie a curții...
 Dar cu o schimbare importantă. O schimbare importantă.
Acele flori din stratul favorit al lui Thorwald.
 Vrei să spui acolo unde mirosea câinele?
 Unde săpa câinele. Acum privește florile acelea.
Privește, cele două flori galbene de la capătul ăsta
nu sunt la fel de înalte ca în fotografie.
De când florile cresc mai mici în două săptămâni?
 Este ceva îngropat acolo.  Dna Thorwald.
 Nu prea ai pierdut prea multă vreme prin cimitire, nu-i așa?
Dl Thorwald cu greu ar pune corpul soției soției
într-o parcelă de pământ de un metru pătrat.
Doar dacă, bineânțeles, n-a pus-o în picioare,
și atunci nu ar mai fi avut nevoie de cuțit și de fierăstrău.
Nu, părerea mea e că ea este împrăștiată prin tot orașul.
Picior în East River...  Oh, Stella, te rog!
 Nu, nu, nu. E ceva acolo.
Acele flori au fost scoase și plantate din nou.
 Poate sunt cuțitul și fierăstrăul.  Da...
 Sunați-l pe lt. Doyle.  Nu, să așteptăm.
Să așteptăm până se întunecă, și apoi voi merge acolo și voi săpa.
 Tu vei merge? Nu vei dezgropa nimic, vrei să-ți frângi gâtul.
Nu, nu, nu vom...
Nu-l vom suna pe Doyle pînă când nu pot să-i arăt corpul Dnei Thorwald.
Ce vom face e să găsim o cale să intrăm în apartamentul ăla.
 Împachetează.
 Oh.
 Ține, dă-mi un creion.
 Stella, adu-mi niște hârtie de scris. E sus, undeva acolo.
 Aceea e.
"Ce ai făcut cu al ei?"
 Tu ai făcut-o, Thorwald. Tu ai făcut-o.
Atenție, Lisa. Vine.  N-ar fi trebuit să o lași pe ea.
Dacă el...  Privește. Privește. Privește.
 Mulțumesc Domnului că s-a terminat.
În ordine dacă beau ceva?  Sigur, dă-i drumul.
Nu-i nici o îndoială în privința lui. Pleacă. Rămâne de aflat când.
 Te deranjează dacă folosesc și eu "gaura cheii" asta portabilă?
 Dă-i drumul, atâta timp cât îmi spui la ce te uiți.
 Mă întreb...  Te întrebi ce?
 Dșoara "Inimă Singuratică" tocmai a scos ceva ce seamănă
a capsule de Rhodium tri-eckonal.
 Poți să vezi de aici?  Am umblat destul cu de-astea
încât să adorm pe toți din Hackensack pe timpul iernii.
 Și are destule încât să...  S-o facă să se odihnească mai ușor...
 N-a fost pe-aproape?
Care a fost reacția lui când a citit biletul?
 N-a fost genul de expresie care să-i aducă un împrumut rapid la bancă.
 Jeff, geanta de mână!
 Bănuiesc că verigheta Dnei Thorwald's
este printre bijuteriile din geantă.
În timpul conversației prin telefon a scos trei inele:
Unul cu un diamant, unul cu o piatră mare,
și apoi unul simplu din aur.
 Ultimul lucru pe care ea l-ar lăsa acasă ar fi verigheta ei.
Stella, tu îți lași verigheta vreodată acasă?
 Singurul mod prin care cineva ar putea avea inelul ăla e să-mi taie jos degetele.
Să mergem jos și să vedem ce e îngropat în grădină.
 De ce nu? Mi-am dorit mereu să o întâlnesc pe Dna Thorwald.
 Ce vorbiți voi acolo  Ai o lopată?
 Bineânțeles că nu am o lopată.
 Trebuie să fie vreuna la subsol.  Jeff, dacă ești sensibil, nu privi.
 Sensibil? Nu sunt sensibil.
Nu vreau ca voi să sfârșiți ca și câinele.
 Oh, știți, dră Fremont, s-ar putea să aibă dreptate.
 Așteptați puțin. Ține, ia asta.
N-are sens să riscăm câtuși de puțin.
Dă-mi te rog cartea.
 Pentru ce?
 Poate pot să-l scot din apartamentul ăla.
 Avem nevoie doar de câteva minute.
 Să văd dacă pot obține vreo 15 minute.
 Cum?  Thorwald.
Thorwald... Thorwald.
Chelsea 2-7099.
2-7099.
L-am speriat o dată, poate-l mai putem speria din nou.
Cred că folosesc cuvântul ăsta "noi" puțin cam prea ușor.
Voi vă asumați toate riscurile.
 Să-l votăm și pe el, Stella?  În unanimitate.
 2-7099. Atenție.
Chelsea.
Dă-i drumul, ridică-l, Thorwald.
Dă-i drumul, ești curios.
Te întrebi dacă e prietena ta care sună, cea pentru care ai ucis.
Dă-i drumul, ridică-l.
 Alo?  Ai primit biletul meu?
Ei bine, l-ai primit, Thorwald?
 Cine ești?
 O să-ți dau ocazia să afli.
Ne întâlnim la barul de la Hotelul Albert.
Fă-o imediat.
 De ce aș face-o?  O mică întâlnire de afaceri...
Să aranjăm averea defunctei tale soții.
 Eu... nu știu ce vrei să spui.
 Haide. Nu o mai lungi, Thorwald,
sau închid și chem poliția.
 Am doar 100$.  E un început.
Sunt la Albert acum. O să mă uit după tine.
 Haide, Stella, să mergem.
 Una dintre voi să fie atentă la fereastra asta.
Dacă-l văd că revine, voi semnaliza cu un flașh.
 Aici reședința Doyle.
 Alo, aici este L.B.Jefferies. Sunt un prieten de-al Dlui Doyle.
Cine e acolo?  Sunt o baby-sitter.
 Oh, uh... Când trebuie să apară?
 Au plecat la cină și poate la un club de noapte.
 Înțeleg, hm.
Dacă sună, transmite-ți-i să-l contacteze pe L.B.Jefferies imediat?
S-ar putea să am o surpriză pentru el.
 Bine, avem numărul dvs, Dle Jefferies?
 Îl are el. Noapte bună.  Noapte bună.
 Ah, Stella s-a înșelat în privința drei "Inimă Singuratică".
Lisa, ce faci... Nu...
Nu...
Lisa, ce faci? Nu intra...
Li...
Haide, haide! Ieși de acolo!
 A zis să sunați la telefonul lui Thorwald în secunda când îl vedeți că reapare.
 Voi suna chiar acum!  Mai las-o un minut.
 În regulă, băieți, să o mai încercăm o dată de la început.
Dra "Inimă Singuratică".
Oh, sună la poliție!
 Centrala.  Dați-mi poliția. Circumscripția 6.
 Dle Jefferies, muzica a oprit-o.
 Ce... Lisa!
Lisa!
 Circumscripția 6, Sergent Allgood.
 Alo. Ascultă, un om atacă o femeie la 125 West Ninth Street,
etajul doi, în spate.
Repede!
 Numele Dvs?  L.B.Jefferies.
 Numărul de telefon?  Chelsea 2-5598.
 Două minute.
 Ușa era deschisă.
Oh...
Ți-am spus...  Oh, nu!
 Lasă-mă! Jeff!
 Oh, nu!  Jeff! Jeff!
 Jeff!
 Lisa!
 Stella, ce să facem?
 Jeff! Jeff!  Uite-i că vin.
 Ce încearcă să facă? De ce nu-l predă?
 E o fată deșteaptă.  Deșteaptă? Va fi arestată.
 Și o vor scoate de acolo, nu-i așa?
Privește, verigheta!
Închide lumina! Ne-a văzut!
Cât timp crezi că va rămâne acolo?
 Doar dacă-i mai prost decât cred, nu cred că va aștepta până-i va expira chiria.
 Dă-mi portmoneul din sertarul de la masa aia.
 La ce vă trebuie banii?  O voi scoate pe Lisa din închisoare.
 Ați putea lăsa-o acolo până marțea viitoare.
Atunci v-ați putea furișa în siguranță așa cum ați plănuit.
 Da, să vedem, 127$.  De cât aveți nevoie?
 Ei bine, ăsta e furt necalificat, face cam 250$.
 Geanta Lisei.  Da.
Cât are?  50 de cenți.
 Poftim, ține asta.  Am 20$ sau mai mult, în geanta mea.
 Dar restul?
 Când polițaii ăia o s-o vadă pe Lisa, vor contribui și ei.
 O secundă. Grăbește-te!
Jefferies.  Ce mai e acum?
 Doyle, am ceva cu adevărat mare pentru tine.
 De ce a trebuit să te sun?
Ascultă! Nu-mi pierde noaptea cu vreun alt ucigaș nebun...
 Ascultă-mă! Ascultă-mă! Lisa e la închisoare. A fost arestată.
 Lisa ta?  Lisa mea.
Băiete, trebuia s-o fi văzut. A intrat în apartamentul lui Thorwald,
dar apoi el s-a întors și singurul mod de a o scoate de acolo,
a fost să chem poliția.
 Ți-am spus...  Știu că mi-ai spus.
A intrat acolo să ia o dovadă și a ieșit cu dovada.
 Ce fel?  Verigheta Dnei Thorwald.
Dacă femeia ar fi în viață ar purta verigheta, corect?
 Hm. E o posibilitate.  O Posibilitate? E un fapt.
A omorât un câine noaptea trecută
deoarece acesta scurma prin grădina lui. Știi de ce?
Deoarece a îngropat în grădina aia în care cîinele scurma.
 De exemplu un "os vechi de șuncă"?
 Nu știu ce diminutive avea Thorwald pentru soția lui,
dar pot să-ți spun asta:
Toate călătoriile alea în noapte, cu valiza aceea de metal,
nu erau pentru aș-i duce bunurile,
fiindcă bunurile lui sunt încă în apartament.
 Crezi că era "bătrânul os de șuncă"?
 Și să-ți mai spun ceva.
Toate convorbirile telefonice au fost interurbane, așa-i?
Acum, dacă a sunat-o pe soția lui în ziua în care a plecat,
după ce a ajuns în Merritsville,
de ce ea i-a scris o vedere spunând că a ajuns cu bine în Merritsville?
De ce a făcut ea asta?
 Unde au dus-o pe Lisa?  Circumscripția 6.
Am trimis pe cineva acolo cu banii de cauțiune.
 Poate că n-o să fie nevoie. Plec acolo, Jeff.
 În regulă. Grăbește-te, vrei? Tipul ăsta știe că este urmărit.
N-o să aștepte pe aici o veșnicie. Grăbește-te.
 Dacă inelul ăla e adevărat, îi vom da o escortă. Pe curând, Jeff.
 Pe curând.
Alo, Tom.
Cred că Thorwald a plecat. Nu văd...
Alo?
 Ce vrei de la mine?
Prietena ta, fata, ar fi putut să mă predea. De ce nu a făcut-o?
Ce vrei, o grămadă de bani? Nu am nici un ban.
Spune ceva.
Spune ceva! Spune-mi ce vrei!
Poți să-mi aduci inelul înapoi?
 Nu. Spunei ei să-l aducă înapoi.
 Nu pot. E la poliție deja.
Lisa! Doyle!
 Ce a fost asta?
 Privește! Privește, în apartamenul ăla! Se luptă!
Privește, îl aruncă pe fereastră!
Doyle!
 Creele, dă-mi pistolul tău!
 Îmi pare rău, Jeff. Am ajuns aici cât de repede am putut.
 Nu lăsa pe nimeni să-l atingă. Adu-mi geanta mea de sus.
 Lisa, dragă, dacă s-ar fi întâmplat ceva cu tine...
 Sunt bine.  Doamne, sunt mândru de tine.
Ai obținut destul pentru un mandat de percheziție?
 Oh, da, sigur.
 Locotenent Doyle.  Da?
 E bine?  E în viață.
 Thorwald e pregătit să ne ducă într-un turneu de-a lungul East River.
 A spus ce e îngropat în stratul cu flori?
 Da. Câinele a devenit prea iscoditor, așa că a trebuit să dezgroape ce a îngropat.
E într-o cutie de pălărie, aici în apartament.
 Vreți să aruncați o privire?  Nu, mulțumesc.
Nu doresc nici o parte de-a ei.
 Sper să fie un hit. Este prima lansare.
 Mi-ar place să o ascult.
Nu pot să-ți spun ce înseamnă muzica asta pentru mine.
 Oh, cățeluș drăguț.
Nu sări. Să mai încercăm o dată.
Stai nemișcat. Stai.
 Stanley!  Hello, dragă.
Hei, ia privește ce a făcut armata din tine!
 Armata m-a făcut flămând.
Ce ai în frigider de mâncare?
Băiete, e bine să fii acasă.
 Dacă mi-ai fi spus că îți vei părăsi slujba,
nu ne-am fi căsătorit.
 Oh, dragă. Haide, zău.